BRASILIA 1910
Minun nimeni on Pacu,
Se on aivan uusi nimi, joten en ole tottunut siihen vielä,
Minä yritän muistaa tarinaa,
Joskus onnistun... joskus menen sekaisin,
Koska päähäni on jäänyt kiinni toinen tarina,
Se koskee minua, veljeäni, ja paitaa tuulessa,
Veri alkaa muuttua keltaiseksi.
Paco ajaa härkiä myllyn ympäri,
Isoisän aikaan orjat tekivät kaiken työn,
Nyt me teemme sen.
Tonio, veljeni, murskaa sokeriruo'on.
Äiti kerää tähteet.
Äiti sanoo, Jumala ei koskaan anna meille... raskaampia taakkoja kuin mitä voimme kantaa.
Hän heittää joskus sellaiset taakat päällemme, että me näännymme.
Paikkakuntamme nimi on Rio-De-Almas. (Sielujen Virta) Se sijaitsee kaukana kaikesta.
Kaikki mitä me tunnemme on maan yllä ja auringon alla.
On niin kuuma että se saa sydämemme kiehumaan... kuin melassikulhon.
Helmikuu.
Tonio, minä uneksin taas Inaciosta.
Mene takaisin nukkumaan nyt.
Ja nyt, nukut.
Huhtikuu.
Veri on muuttunut keltaiseksi.
Tonio...
tiedätkö mitä sinun täytyy tehdä.
Älä mene, Tonio.
Veljesi sielu ei ole levossa.
Hän tiesi mitä hänen piti tehdä. Nyt on Tonion vuoro.
Älä mene.
Kuuntele minua, poika. Sinun isoisäsi, setäsi,
sinun vanhin veljesi... kaikki kuolivat tämän maan ja kunniamme puolesta.
Eräänä päivänä, se voit olla sinä. Sinä olet Breves.
Minäkin tein velvollisuuteni.
Mutta ei ollut Jumalan tahto että kuolisin.
Tonio, sinä lähdet aamunkoitteessa, ja muista...
sinä etsit vain veljesi surmaajan.
Mies miestä vastaan, kasvoista kasvoihin.
Tonio tulee kävelemään halki tämän maan, joka kuului ennen meille.
Ferreirat ottivat sen meiltä ja me otimme sen takaisin.
Nyt se kuuluu jälleen heille.
Sillä tavalla riita alkoi.
Isä sanoo että silmä silmästä...
Yksi heiltä yhdestä meiltä, ja niin edelleen, kunnes jokainen on sokea.
Sokeitten maassa... ovat yksisilmäiset kuulemma hulluja.
Luvatkoon Jumala, tapahtukoon Jumalan tahto.
Löytäköön Inacio, esikoiseni, rauhan tiellään.
Maksettakoon jokainen hänen veripisaroistaan kaksinkertaisesti.
Löydä, poikani rauha, jota et löytänyt eläessäsi.
Ja vartioi veljiäsi kun heidän vuoronsa tulee.
Me menemme hakemaan vettä.
- Onko kaikki rauhallista? - Kyllä, herra.
Tällä tavalla.
Mene ulos, poika.
Veljeni puolesta!
Minä en rukoile pojanpoikasi puolesta, koska hän surmasi minun poikani.
Mutta minä kunnioitan kärsimystäsi. Se on sama kuin minun.
Tänään, meidän on suurempi.
Poikani pyytää lupaa osallistua valvontaan, rukoillakseen vainajan sielun puolesta.
Jälkeenpäin, jos suostutte, hän haluaisi puhua kanssanne.
- Missä hän on? - Ulkopuolella.
Minä rukoilin vainajan puolesta.
Tulin valvojaisiin ja hautajaisiin.
Nyt, haluaisin puhua kanssanne.
Pyydän aselepoa.
Isoisä, älä suostu aselepoon.
Aselepoon on suostuttu.
Samanlainen jonka isäsi antoi minun pojanpojalleni.
Seuraavaan kuukauteen asti.
Yhdestä kuolemasta toiseen.
Tämä on takuusi ensi kuuhun saakka.
Sen jälkeen, kun veri muuttuu keltaiseksi, se loppuu.
Kuinka vanha sinä olet?
Kaksikymmentä.
Elämäsi on nyt jakautunut kahtia.
Ne kaksikymmentä vuotta jotka olet jo elänyt ja se lyhyt aika joka sinulla on jäljellä.
Oletko koskaan tuntenut rakkautta?
Et tule koskaan tuntemaankaan.
Kuuletko tuon kellon?
Joka kerta kun se lyö...
se kertoo sinulle, yksi vähemmän, yksi vähemmän, yksi vähemmän.
Hyvää huomenta.
Onko täällä lähistöllä pientä kylää, nimeltä Born Sossago?
Se on tuolla. Mutta se ei ole pieni.
- Eikö? Mikä tämän paikan nimi on? - Stream-of-Souls.(Sielujen Virta)
Missä virta sitten on?
Kuivunut. Vain sielut ovat jäljellä.
- Mikä sinun nimesi on? - Poika.
Ei minulla ole nimeä.
- Miksi sinua kutsutaan? - He kutsuvat minua pojaksi.
Poikaa kutsutaan "pojaksi".
Poika!
Tässä, tämä on sinulle.
Osaatko sinä lukea?
En...
Mutta osaan lukea kuvia.
Pysy poissa noiden irtolaisten luota!
Äiti luulee että veritahra poistuu.
Mutta se ei poistu.
Sinä teit velvollisuutesi, poikani.
Nyt sinulla on paljon tekemistä ennen ensi kuuta,
murskaa sokeriruokoa ja korjaa katto... Se varalta että tänä vuonna sataa.
Ei sade tule koskaan.
Sitten on raakasokeri myytävä kylässä.
Se kuulosti pahalta unelta, Tonio,
Minä yritin herättää sinua, mutta sinä et halunnut.
- Mitä sinä teet, poika? - Luen.
- Mistä sinä tuon sait? - Lahja.
- Keneltä? - Se tyttö antoi sen minulle.
- Mikä tyttö? - Ystäväni, tietysti.
- Menitkö sinä yksin kaupunkiin? - En, he olivat eksyneet.
Mutteivät enää. Minä näytin heille tietä.
No, mistä tuo kirja kertoo?
Se kertoo kaikesta.
- Jotain on vialla, poika. - Mikä on vialla?
- Se on ylösalaisin. - Ei, eikä ole. Lyödäänkö vetoa?
Se on samanlainen näin päin, tai noin päin.
Ei eroa, näetkö?
Sinä et tiedä mitään kirjoista. Anna se minulle.
- Se on hän! - Hän? Kuka?
Se tyttö joka antoi minulle kirjan.
Hän elää meressä kalojen, rapujen ja veneiden kanssa.
Hän ottaa minut mukaansa. Hän opettaa minulle aakkoset ja kaiken.
Etkö sinä usko minua?
Kun minä kasvan suureksi, me menemme naimisiin.
- Onko hänelle kerrottu? - Ei. Se on edelleen salaisuus.
Eräänä päivänä...
merenneito tuli ylös merenpintaan.
Ja hän näki puut, lehmät, vuoret,
ja ruohon.
Kun hän katsoi raaka-sokeri talon huippua...
hän näki ryppykaulaisen kukon joka kiekui hänelle.
Oi, hän on todella sellainen!
Ja hän näki myös sokeriruo'on, myllyn...
kaikki ilahdutti häntä! Mutta parasta kaikessa...
oli kun hän näki pojan.
Luetko sinä edelleen tuota kirjaa? Etkö ymmärrä että se vahingoittaa silmiäsi?
Minä yritän muistaa sen tarinan.
Joskus muistan, joskus unohdan.
Unohda se sitten.
No?
Se alkaa vaihtaa väriä. Enää ei kestä kauan.
Ei, ei kestäkään.
Sinä olet kaikkein tärkein kauppias kaupungissa.
- Mutta kaikella kunnioituksella, tämä ei ole oikea summa. - Ei, se on oikea summa.
Mutta minä annoin teille tavallisen määrän.
Höyryvoima painaa hintoja alas. Se on kehitystä.
Luulen että teidän pitäisi seurata esimerkkiä, Herra Breves.
- Mutta meillä on sopimus. - Raakasokerille ei anneta alennusta!
Tulkaa yksitellen tai joukolla, jos haluatte nähdä käärmeen ja sammakon tanssin!
Kaikki tulevat. Me menemme yhdessä.
Huomisyönä ei kukaan nuku.
Ei yksikään mies, nainen, tai lapsi!
Tulkaa yksitellen, tulkaa kaikki! Tulkaa sirkukseen!
Herra Lourenco haluaa päättää muiden ihmisten kärsimyksestä.
Minä näin hänet.
Kenet?
Merenneidon. Puujalkojen päällä.
Minkä päällä?
Hän on sirkuksessa.
He tuovat sirkuksen kaupunkiin. Tulennielijän...
klovnin ja käärmeen joka tanssii sammakon kanssa.
- Käärme minkä kanssa? - Sammakon.
Hei, uneksitko sinä, poika? Enemmän ruokoa!
Pidä kiirettä sen ruo'on kanssa!
Tonio, minun on päästävä sirkukseen.
Luuletko että Isä päästää sinut?
Me olemme kuin härät täällä. Kuljemme ympyrää, emmekä koskaan pääse minnekään.
Mennään, poika.
Haluatko sinä nähdä sirkuksen? Mennään sitten.
Näetkö? Minä sanoin sinulle, hän on kuumaa tavaraa.
Voi jumalauta! Minä olen myyty!
Salustiana, katso kuka on täällä.
Hei! Se on se poika jolla ei ole nimeä.
Mikä tahansa on parempi kuin "Salustiana."
Minun nimeni on Clara. Entä sinun?
Tuo on Tonio, veljeni.
Hyvää iltaa.
Pidittekö näytöksestä?
Minä pidin tulesta eniten. Sinä olet todella kuuma!
Voihan paska!
Minä toin sen kirjan että sinä voit muistuttaa minua siitä tarinasta.
On jo myöhä...
Hei, poika, minä aion antaa sinulle nimen.
Aivan oman nimen. Mistä eläimestä pidät eniten?
Pidätkö sinä linnuista?
Hän pitää vain mereneläimistä.
Niinkö? Sitten minä nimeän sinut Sardiiniksi!
- Lasketko sinä leikkiä? - Me valitsemme toisen nimen.
Pacu.
Minä olen kastanut sinut. Nyt sinulla on nimi.
Ja minä olen sinun kummisetäsi.
Kastamisesi kunniaksi!
- Minä en pidä siitä. - Mitä?
Nimestä. Pacu!
Hän pilailee kanssani. Pacu on eräänlainen jokikala.
Luuletko että he nukkuvat yhdessä?
En tiedä.
Minä tiedän vain että hän on nyt sinun kummisetäsi.
Viitsitkö lopettaa?
Minne sinä veit pojan?
Minne?
Sirkukseen.
Minne?
Sirkukseen.
Mene huoneeseesi, poika. Heti paikalla!
Pidätte hauskaa tällä tavalla? Eikö teillä ole lainkaan kunnioitusta kuolleita kohtaan?
Sinun tulisi seurata vanhemman veljesi esimerkkkiä.
Älä huolehdi... pian olen kuin hän.
- Ole hiljaa. - Anteeksi, mutta minä en ole hiljaa.
- Sulje suusi. - En!
- Ole hiljaa! - En!
Minä en ole hiljaa!
Ole hiljaa!
Tonio...
Sinun on mentävä pois.
Näitkö sinä hänen mustan rannekorunsa?
Hän ei ole enää täällä kauan.
- Mitä sinä sanot? - Se on totta.
Se on perheriita. Yksi puoli tappaa, sitten toinen.
- Kuinka sinä tiedät? - Kuinka sinä tiedät?
He tappavat mieluummin kuin ratkaisevat ongelmansa.
Todellisia kiihkoilijoita! Kuin ne kaksi käärmettä joiden näin tappelevan.
Kumpikin puri toisen häntää.
Ne söivät toisensa kunnes mitään ei ollut jäljellä.
Ei mitään muuta kuin verilammikko maassa. He saavat kaikki surmansa.
Minun käy heitä sääliksi. Todellakin.
Pysy jonossa! Jatkakaa menoa, Hidastelijat!
Sinä olet jäljessä!
Jatka menoa!
Tule, nahjus!
Noin sitä pitää, minun härkäni...
Tonio, härät menevät ympäri itsekseen!
Tarvitsetko apua?
Minä tarvitsen aina apua.
Erityisesti jos se on ilmaista.
- Missä minun kummipoikani on? - Kotona.
Tulitko sirkukseen?
Sinun on odotettava ensi vuoteen. Me lähdemme Venturaan festivaaleille.
Oletko koskaan käynyt Venturassa?
En. En ole koskaan käynyt missään.
- Synnyitkö sinä kuolleena vai elävänä? - Mitä?
Synnyitkö sinä kuolleena vai elävänä?
Elävänä.
No, minä synnyin kuolleena. Totta vai valetta?
Pelkäänpä että se on totta.
Anna kun selitän. Äitini melkein kuoli synnyttäessään minut.
Minä synnyin sinipunaisena - niin sinipunaisena, että he luulivat minun kuolleen.
Totta vai valetta?
He jättivät minut kahdeksi tunniksi kun he yrittivät elvyyttää äitiäni.
Sitten he päättivät pestä minut että näyttäisin kunnialliselta hautajaisissa.
Heti kun tunsin kylmän veden, aloin huutaa.
Siitä seurauksena, se oli ensimmäinen ja viimeinen kylpyni.
Ja toinen seuraus: Mikään ei häiritse minua.
Jokainen joka on syntynyt kuolleena, on käynyt läpi pahimman. Sen jälkeen elämä on helppoa. Se on totta!
Niin että mitä veteen tulee... Minä en käytä sitä edes juomiseen!
- Kuinka pitkä aika sinulla on? - Ei pitkää.
Minä menen Venturaan asti, sitten minun on mentävä takaisin.
Clara, missä sinä olet?
Tässä talossa, kuolleet antavat käskyjä eläville.
Joskus toivon että Tonio ei tulisi takaisin.
Älä sano noin, nainen.
Jopa huono elämä on parempi... kuin tulla teurastetuksi kuin eläin.
Katso ympärillesi, nainen. Mitä meillä on jäljellä?
Ei mitään.
Näetkö, me olemme menettäneet jo kaiken.
Ja jos Tonio ei tule takaisin, me menetämme kunniammekin.
Nukuitko hyvin, nuori mies?
Merenneito ei voinut elää maalla, koska hänellä oli kalan pyrstö...
siinä missä jalkojen olisi pitänyt olla. Tuo raukka ei voinut kävellä.
Kuitenkin, eräänä päivänä hän hyppäsi ulos merestä!
Hän alkoi taistella käärmeiden ja sammakoiden kanssa.
Sitten, koska hän kaipasi poikaa niin kovasti...
hän alkoi puhaltaa ulos tulta ja savua.
Ja poika otti vanhan väsyneen härän...
ja laukkasi merenneidon perään, etsien merenneitoa.
Hän meni läpi metsien, sokeriruokoviljelmien...
ja kun hän ohitti viimeisen sokeriruokorivin... hän tuli meren rantaan.
Ja hän löysi merenneidon!
Seuraatko sinä veljesi jalanjälkiä? Luulet että sinulla on helpot oltavat täällä?
Anna minulle kirjani!
Älä sano että se paskainen sirkus on edelleen täällä.
- Mitä sinä sanoit? - Sinä kuulit kyllä...
- Paska mikä? - Sirkus!
Paskaisista asoista on mahdotonta päästä eroon. Kuten sinusta.
Onko se Clara? Sinun tytärpuolesi?
Ilmetty äitinsä.
Kuinka hän onkaan kasvanut!
Tee se oikein, poika. Sinä olet tarpeeksi iso nyt.
Tule, Tonio.
Minä aion näyttää sinulle jotain, Tonio.
Auta minua. Vedä köydestä.
Ala pyörittää!
Käännä nopeampaa, Tonio.
Nopeammin!
Minä en koskaan unohda tätä, tai sinua.
En minäkään, Tonio.
- Paita on melkein keltainen nyt. - Se muuttuu aina keltaiseksi.
Sinun luvallasi...
Voisin saada miehiä kokoon...
ja pyyhkäisisin nuo Brevet pois tämän maan päältä.
Minä toistan tämän viimeisen kerran.
Verellä on sama arvo jokaiselle.
Sinulla ei ole oikeutta ottaa enempää verta kuin se veri joka sinulta on otettu.
Muuten saatte maksaa kaksinkertaisesti - tässä elämässä ja seuraavassa.
Tämän on isäni opettanut minulle, ja hänen isänsä hänelle.
Ja näin se tulee olemaan kunnes minä kuolen.
Minä opetin sinulle kuinka lennät tällä, muistatko?
Sinä pelkäsit paskat housuissa.
Tonio, tänään on sinun vuorosi.
Sinä otat minun paikkani, ja minä otan sinun.
- Ei, en minä halua. - Vain tämän kerran.
- Sinä olet vähän saatanan vahva. - Ei, sinä vain unohdit kuinka lentää.
Minä pidän tästä!
Tulkaa! Kuka on seuraava!
Täytä se.
Sinä et voi tehdä tätä.
Joka tapauksessa, hän on jo kuollut.
Mutta minä en ole.
Se muuttui keltaiseksi.
- Onko se todella keltainen nyt? - Kyllä, se on keltaistunut.
Sinä tiedät sitten mitä tehdä.
Kyllä, minä tiedän.
Tonio, sinä tiedät että aselepo päättyy tänään.
Tästä lähtien, se on kiinni paidasta.
Älä mene liian kauas talosta.
Pysy minun lähelläni, ja kanna aina asetta mukanasi.
Alkaa sataa.
- Ei, ei nyt ole sadekausi. - Minä tiedän että alkaa sataa.
Isä otti minun kirjani.
En voi muistaa enää tarinaa enkä merenneidon kasvoja.
Merenneidolla oli kalan pyrstö.
Kun taas pojalla oli varpaat, jalat, sekä...
Etkö sinä aio nukkua, Pacu?
En minä voi, Tonio. On liian tuulista.
- Puhu sitten mielessäsi. - Hyvä on.
Clara!
Minä halusin kertoa sinulle että olen jättänyt kaiken.
Minä olen matkalla itään, rannikolle.
Sinullakin on oikeus tehdä se.
Minä odotan.
Nyt sinä tiedät minun tarinani.
Mutta en voi vieläkään muistaa sitä toista.
Merenneito, laivat - paska!
Poika ei voinut löytää merenneitoa... ei, ei se niin ollut.
Se oli merenneito joka tuli hakemaan - joo, niin se oli!
Minä luulen että muistan sen!
Eräänä päivänä, merenneito tuli hakemaan häntä elääkseen hänen kanssaan.
Ja hän todella piti siitä! Hän muutti pojan kalaksi...
ja vei hänet mukaansa itään, elämään meressä.
Meressä, kaikki eivät kuolleet koko ajan, siellä oli paljon tilaa kaikille.
Meressä, he elivät niin onnellisina...
niin onnellisina, he eivät kyenneet lopettamaan nauramista.
Meressä he olivat niin onnellisia, niin onnellisia yhdessä...
he eivät kyenneet lopettamaan nauramista.
Voi Luoja, ei minun poikani!
Ei minun poikani!
He ovat surmanneet pojan.
Anna se ase, Tonio! Heti nyt!
Ei ole aselepoa, mene kostamaan veri! Vaadi verta noiden sikojen verta!
Mene, poikani! Vaadi verta!
Mitä sinä teet? Ase!
Tule takaisin!
Tule takaisin tai sinä kuolet perheen kunnian takia!
Se on loppu! Etkö sinä näe?
Se on kertakaikkiaan loppu!
hän näki ryppykaulaisen kukon joka kiekui hänelle.
- Untranslated subtitle -